Rakenteellinen libertarismi ja seasteading,
eli ajatus vapaiden yhteiskuntien luomisesta ja perustamisesta merelle.
Tämä puhe on kaksiosainen.
Ensiksi kerron poliittisesta teoriasta miksi tämä on keino saada valtio toimivammaksi
ja miksi tämä voi olla paras keino sen saavuttamiseksi.
Sitten on käytännön puoli:
Mitä me itse asiassa teemme saadaksemme aikaan kelluvia kaupunkeja,
mitä pitää saada aikaiseksi.
Aion käyttää puolet ajastani kertoakseni eräästä teoriasta
päivittäisten toimien kuvailemisen sijaan.
Syy on se, että on olemassa yleinen teoreettinen kehys sille
miksi haluamme rakentaa kaupunkeja merelle vapauden nimissä
ja joka on laajemminkin yleistettävissä.
On olemassa muitakin ideoita vapaiden yhteiskuntien luomiseksi, jotka sopivat tähän kehykseen,
joiden uskon myöskin toimivan
vaikka ovat erilaisia.
Uskon, että on paljon tärkeämpää muuttaa ihmisten suhtautumista aktivismiin ja politiikkaan,
kuin keskittyä yksittäisen menetelmän yksityiskohtiin.
Emme välttämättä onnistu tavoitteessamme rakentaa kelluvia kaupunkeja,
mutta jos ihmiset omaksuvat nämä ajatukset
ja keksivät omia menetelmiään muuttaakseen maailmaa näiden teorioiden pohjalta,
kenties jokin niistä toimiikin.
Haastan siis vanhanaikaisen poliittisen aktivismin,
joka pyrkii voittamaan aatteiden mittelön.
Siihen sisältyy esiteollisen poliittisen ajan intuitioita, jolloin yhteiskuntaa
muutettiin vakuuttamalla kanssaihmiset puolelleen ja rakentamalla koalitioita pienemmissä heimoissa.
Esimerkkeinä tästä vaikkapa akateemiset väittelyt,
valtavirran politikointi Internetissä,
sopivien ehdokkaiden valitseminen julkisiin tehtäviin, ynnä muuta vastaavaa.
Huonojen lakien kritisoiminen, mielipidekirjoitukset parempien lakien puolesta
oman päämäärän edistämiseksi ja monet muutkin asiat, jotka tuntuvat hyödylliseltä,
mutta oikeastaan eivät ole.
Vaihtoehto, jota kutsun rakenteelliseksi aktivismiksi
on monella tapaa epäintuitiivisempi,
minkä vuoksi aionkin käyttää jonkin aikaa sen selittämiseksi.
Ideana on se, että huonot lait syntyvät globaalin valtioteollisuuden kannustimista
ja että valtioteollisuus kärsii innovoinnin puutteesta.
Se synnyttää huonoja poliittisia järjestelmiä, jotka tuottavat huonoja lakeja.
Aivan kuten missä tahansa monopolissa tai kartellissa: Seurauksena on huono palvelutaso.
Valtio ei ole poikkeus.
En tiedä miten suosittuja amerikkalaiset TV-sarjat ovat täällä,
mutta osa teistä, kuulostaa siltä, on nähnyt sarjan The Wire, Langalla.
Yksi esimerkki tästä näkökulmasta
on verrata tavallista poliisisarjaa The Wireen.
Perinteisessä sarjassa kaikki pyörii sankarin ympärillä.
Hän voittaa vaikeudet rohkeudella ja päättäväisyydellä, pitämällä kiinni perusarvoistaan.
Hän on hyvien puolella, välittää ihmisistä ja taistelee pahiksia vastaan.
Tämä on luonnollinen tapa katsoa maailmaa, mutta en usko sen pitävän yleensä paikkaansa.
The Wiressä kaikilla hahmoilla on hyvät ja huonot puolensa,
vähän itsekkyyttä ja huonojen kannustinten tuottamia huonoja tuloksia.
Tämä on taloustieteellinen näkökulma.
Havainnollistaakseni: Tavallisessa poliisisarjassa kuulee tyypillisesti sanottavan asioita kuten:
"Tapoit kumppanini, paskiainen! Saat maksaa vielä!"
Hyvät vastaan pahat.
Tässä on klassinen sitaatti The Wirestä.
He keskustelevat huumesodasta ja miksi sitä ei voida voittaa.
Yksi sanoo, "Tämän vuoksi emme voi voittaa huumesotaa."
"Miksemme?" "Rikollisen mokatessa hänet hakataan.
Jos me mokaamme, saamme eläkkeen."
Kumman osapuolen veikkaat voittavan?
Niiden, joita uhataan eläkkeellä, vai niiden, joita hakataan?
Niin yksinkertaista se on.
Voittaakseen huumesodan olisi muutettava kannustimia.
Pelkkä kovempi yritys ja enemmän hyviä ihmisiä puolellasi ei riitä.
Tämä oli siis tiivistelmä poliittisista näkemyksistä, joita aion vertailla.
Loppuosan puheestani aion rakentaa pelkoa koskien perinteisten
keinojen toimimattomuutta.
Kun olen pelotellut tarpeeksi, alatte vaatimaan vastauksia.
Joten tarjoan teille analyysini, poliittisen teorian,
menetelmistä, joiden uskon toimivan yleisesti teoreettisessa mielessä.
Sitten aion palata konkretiaan seasteadingin muodossa.
Muutama huomautus...
Nämä argumentit pätevät sillä olettamuksella, että haluamme runsaasti lisää vapautta.
En väitä, että debatti ja argumentointi olisi poliittisesti hyödytöntä.
Väitän vain, että niiltä keinoilta ei voi odottaa suuria muutoksia.
Joskus sanotaan, että kaikki vapaamman yhteiskunnan puolestapuhujat ovat samassa veneessä.
Olemme vain eri mieltä tehokkaimmista keinoista.
Joskus kiihdyn hieman valittaessani huonoista keinoista edistää asioita.
Mutta se johtuu vain siitä, että haluan vapautta ja välitän siitä paljon.
Uskoakseni moni teistä kokee samoin.
Esimerkkinä perinteisten menetelmien ongelmista,
Yhdysvalloissa on hyvin paljon libertaareja.
Ron Paul oli mahtava libertaarinen presidenttiehdokas.
Hän rikkoi rahankeruuennätyksiä, mutta epäonnistui silti täydellisesti,
ainakin suoran poliittisen vaikuttamisen näkökulmasta.
Hän sai 5.5% äänistä Republikaanien esivaaleissa.
Hän ei vaikuttanut kisaan.
Kun aiempaan verrattuna suuri saavutus jättää tuottamatta vaikutuksia,
on se huono merkki, ja kenties olisi syytä tehdä jotakin toisin.
Joidenkin tutkimusten mukaan on olemassa libertaarinen luonteenpiirre,
ja että libertaarit ovat vähemmistössä.
David Nolan, Yhdysvaltain Libertaaripuolueen perustaja ja Nolan-kaavion kehittäjä,
kertoo, että tutkimusten mukaan 6-16 prosentilla ihmisistä on libertaarisia näkemyksiä.
Toisten tutkimusten mukaan tiukemmilla määrityksillä luku on lähempänä kuutta prosenttia.
Moderni psykologinen tutkimus --
tässä Jonathan Haidt puhumassa TED-konferenssissa --
viittaa siihen, että useimpien ihmisten moraali on synnynnäistä,
me vain käytämme logiikkaa puolustellaksemme intuitiota jälkikäteen.
Useimmiten.
On olemassa ihmisiä, jotka voidaan vakuuttaa logiikalla
ja jotka perustavat moraalinsa argumenttien perusteella,
mutta he ovat harvassa.
Joten, jos on olemassa synnynnäinen libertaarinen luonne,
ja useimpia ei voi käännyttää järkiargumenteilla moraalista,
ja me olemme vähemmistö, niin meidän on löydettävä vähemmistölle sopiva strategia.
Itse asiassa, asiat ovat vieläkin huonommin.
Olen vähätellyt ongelmaa.
Vaikka olisikin olemassa enemmän libertaareja, häviäisimme silti vaalit,
koska niin demokratia toimii.
Vanhan näkemyksen mukaan poliittiset ehdokkaat kilpailivat laatimalla ohjelmia,
lakeja, jotka vetosivat äänestäjiin.
Eniten ihmisiä miellyttäviä lakeja säätänyt sai tahtonsa läpi.
Tämä esittämäni näkemys vastaa taikametsää yksisarvisineen ja keijuineen,
sen verran realistinen se on.
Näin politiikka oikeasti toimii.
"Jokainen vaali on varastettujen hyödykkeiden etukäteismyynti." -H.L. Mencken
Ehdokkaat saavat resursseja vaalityötään varten
lupaamalla palveluksia eturyhmälle.
Mitä enemmän palveluksia poliitikko lupaa, sitä todennäköisemmin hän voittaa vaalit.
Jos jopa puolet ihmisistä olisi libertaareja, he todennäköisesti muodostaisivat kaksi puoluetta,
jotka taitavasti jakaisivat libertaariäänet kahtia,
luvaten paljon poliittisia palveluksia kaikille lopuille rahoittaakseen kampanjoinnin.
Rehellisen libertaariehdokkaan tavoite on olla myymättä palveluksia.
Olemme kuin poliittisen maailman hobitit.
"Anna minulle Poliittisen Vallan Sormus, niin tuhoan sen"
"Lupaan olla käyttämättä sitä."
Sitten emme saa vallanpitäjiä puolellemme.
Mistähän se mahtaa johtua.
Osa vanhasta näkemyksestä on intuitio siitä,
että voittaakseen taloudessa tai politiikassa riittää, että on vain oikeassa.
Se on totta joillakin tieteenaloilla, missä teorioita on suhteellisen helppo testata,
eikä yksittäisen teorian puolustamisella ole saavutettavissa merkittävää hyötyä.
Silloin totuus yleensä voittaa.
Tahtoisin todella uskoa, että totuus yleensä voittaa,
mutta jos katsotaan käytännön elämää, huomaamme, että se ei ole totta.
Esimerkkinä kasvava liikalihavuus ja ruokavalioon liittyvät sairaudet maailmalla.
Amerikka on tässä tavallaan tiennäyttäjä,
mutta sitä tapahtuu muuallakin. Olin Intiassa viime vuonna ja heillä on paljon
Baskin-Robbins -jäätelöä, hattaroita ja sen semmoista.
Tässä on siis esimerkki, missä ihmisten terveys riippuu heidän tekemistään ruokavalinnoista.
Pieni määrä huonolaatuista tiedettä ja muutamien eturyhmien
ansiosta totuus on jäänyt taka-alalle kun
kysymys on enemmistön käsitys siitä mitä ruokaa on terveellistä syödä.
Vertaa tätä pientä vallan ja rahan määrää, mistä on kyse kun
kerrotaan ihmisille mitä ruokaa pitää syödä
verrattuna siihen valtavaan määrään valtaa ja rahaa, joka on panoksena,
kun puhutaan kilpailevista taloudellisista ja poliittisista teorioista.
Yhden talousteorian mukaan laman tullessa valtion
ei pitäisi tehdä mitään.
Toisen teorian mukaan laman kohdatessa taloutta
on muutamalle tyypille annettava satoja miljardeja dollareita,
jotka he jakavat oikeille ihmisille.
Näiden kahden teorian välillä vallitsee tietty epätasapaino
sen suhteen kumpi saa miljardeja dollareita tukea.
Joten oikeassa oleminen ei aina riitä.
Katsotaan seuraavaksi miksi meillä on huono hallinto ja mitä voimme tehdä.
Uskoakseni syy miksi emme ole saavuttaneet vapautta on,
että meillä on ollut joitakin hyviä talousteorioita,
mutta väärät käsitykset aktivismista.
Onneksi aktivismin tarkastelu taloudellisesta näkökulmasta auttaa parantamaan aktivismia.
Mallini tämän ymmärtämiseksi perustuu poliittisen analyysin jaotteluun kolmeen tasoon.
Politiikan taso tarkoittaa tiettyjä lakeja, kuten
fiat-raha, jota keskuspankki hallinnoi,
tai jos syöt vääränlaisia sieniä, sinut laitetaan vuosiksi pieneen koppiin.
Sen kaltaisia asioita siis.
Tämä on se mihin keskitymme eniten, koska se on näkyvin ilmentymä.
Aivan kuten sairastuessasi nokkasi vuotaa, niin se on näkyvin oire.
Se on se minkä huomaat, mutta se ei ole syy.
Meillä on 60 vuoden kokemus Nobel-palkitusta talousteoriasta nimeltä julkisen valinnan teoria
koskien huonoja lakeja tuottavia poliittisia järjestelmiä.
Ei ole sattumaa, että huonoja lakeja tuottavat huonot kannustimet.
Tämä on siis poliittisen järjestelmän taso ja sitä on tutkittu jonkin verran.
Valitettavasti se on deskriptiivinen , ei preskriptiivinen, eli se lähinnä kuvailee
miksi nykyjärjestelmä tekee mitä tekee, mutta ei kerro miten korjaisimme sen.
Minun kontribuutioni on mennä yksi askel syvemmälle ja tutkia hallinnon tuotantoa ja
tarkastella kuinka meillä on maailmassa kilpailevia hallintoja
ja mitkä järjestelmän ominaisuuksista tukahduttavat innovaatiota.
Miksi se ei tuota parempia poliittisia järjestelmiä ja sitä kautta parempia lakeja?
Taloustiedettä tuntevat ihmiset tietävät klassisen virheolettamuksen, että
hintoja voitaisiin säännellä.
Eli hintasäännöstelyn.
Siis ei ymmärretä, että hinnat ovat kysynnän ja tarjonnan leikkaus.
Jos hinnan asettaa joksikin muuksi kuin markkinahinnaksi,
tuloksena on alituotantoa tai ylituotantoa.
Kuten itävaltalaiset sanovat, hinnat ovat ihmisen toiminnan seurausta, eivät suunnittelun.
Libertaarit tekevät kuitenkin saman virheen politiikan suhteen.
Ehdotamme jatkuvasti parempia lakeja,
olettaen, että kenties valtiolla ei vain ole tarpeeksi taloustieteilijöitä palkkalistoillaan.
Kenties he eivät vain tulleet ajatelleeksi todella tehokasta lakia
eläkejärjestelyihin tai terveydenhuollon järjestämiseksi.
Mutta kun otamme huomioon, että laki toisensa jälkeen näyttää suosivan eturyhmiä
ja sisältävän muita vikoja,
on pohdittava olisivatko laitkin seurausta
ihmisen toiminnasta, eikä suunnittelusta.
Julkisen valinnan teoria kertoo meille, että ne ovat.
On syytä kysyä, että miksi pyrimme ajamaan parempia lakeja,
jos ne ovatkin seurausta ihmisen toiminnasta.
Syy on se, että aikoinaan lait olivatkin seurausta inhimillisestä suunnittelusta.
Kyläyhteisöjen aikana pohdimme yhdessä
"Kuinka jakaisimme tämän puhvelin?"
Sadan hengen yhteisössä ehdotuksiasi kuunnellaan.
Jos sinulla on hyvä idea ja esität sen selkeästi
ja saat viisi tai kymmenen kaveria vakuutettua sen paremmuudesta
ja viet sen ryhmän pohdittavaksi ja vakuutat heidät,
se toteutetaan! Se tapahtuu!
Suuremmissa mittaluokissa asiat tehdään hyvin eri tavalla.
Saat erilaisia vaikutuksia ja erilaisia kannustimia,
ja hyvin suuressa mittakaavassa, miljoonien ihmisten valtioissa,
se ei toimi.
Mielissä ja intuitioissa kuvittelemme, että poliittinen äänemme
on sama kuin satahenkisessä heimossa.
Se on vaistomme. Se on intuitiomme.
Puhumme kansallisesta politiikasta kuin
puhuisimme 99 muulle ihmiselle,
jotka ovat osallisina yhtä kiinnostuneina, silloinkin kun oikeastaan kukaan ei kuuntele
tai ei ainakaan merkittävä määrä ihmisiä.
Tämä on minun teoriani blogeista ja blogosfääristä.
Poliittiset järjestelmät ja Hotelling-malli.
Tästä tulee hauskaa, pääsemme hieman jaloittelemaan.
Tarvitsen kaksi ihmistä lavalle.
Ok, te kaksi.
Tulette pelaamaan peliä. Yritätte voittaa vaalit.
Joten --
Tämä alue --
jos tulette tänne eturivin eteen...
He ovat äänestäjäkunta.
Heillä on erilaisia näkemyksiä.
Toisella puolella on vasemmistolaiset, ja toisella puolella oikeistolaiset näkemykset.
Jokainen äänestää häntä lähimpänä olevaa ehdokasta.
Voitte liikkua edestakaisin tällä akselilla yrittäen voittaa vaalit.
Liikkukaa vapaasti ja pyrkikää maksimoimaan
teitä lähimpänä olevien ihmisten määrä.
Nyt hän on hyvässä asemassa... Sinä seisot täällä...
Näyttäisi siltä, että saisit enemmän äänestäjiä liikkumalla sivuttain...
Jep, hän on saamassa enemmän ääniä, hänellä on kaikki nuo äänestäjät.
Jep, voit liikkua.
Hän taitaa olla hieman enemmän tällä suunnalla. Yli puolet ihmisistä taitaa olla täällä.
Tämä on siis tasapaino:
molemmat ovat keskellä
Olette jakaneet äänestäjäkunnan kahtia.
Amerikkalaisessa kahden puolueen järjestelmässä
tällä mallilla on totuuspohjaa.
Oikea paikka asemoitua, jos politiikka voidaan kuvata yksiulotteisella akselilla
ja jos ihmiset äänestävät lähimpänä olijaa, on olla keskellä.
Kun siirryt keskelle saat nämä äänestäjät sekä tuolla olevat äänestäjät.
Olet kauempana heistä, mutta he äänestävät sinua silti.
Olet kuitenkin lähimpänä heitä.
Olennaista tässä on se, että tämä malli on helppo ymmärtää.
Se selittää vain osan demokratian ongelmista,
mutta se on silti helppo ja nopea ymmärtää.
Yhdysvaltojen esivaaleissa ja sitten varsinaisissa vaaleissa on tämä ilmiö,
jossa oman puolueensa esivaalit voittanut ehdokas,
jonka tulee edustaa puoluettaan,
siirtyy lähemmäs keskustaa ja
aiheuttaa turhautumista oman puolueensa jäsenistössä.
Republikaani, joka oli puolueensa keskustassa
sai eniten kannatusta.
Sitten hän siirtyy lähemmäs demokraatteja pyrkiessään presidentiksi.
Ymmärrätte miksi.
Kun olet vain puolikkaasta huoneesta ja kilpailet vain republikaanien äänistä
haluat olla keskellä sitä puolikasta.
Kun kilpailet suuremman yleisön suosiosta haluatkin olla keskellä heitä.
Olennaista tässä mallissa on se, ettei kukaan
tahallaan tehnyt vaalijärjestelmää, joka saa
ehdokkaat pyrkimään kohti keskustaa ja jakamaan äänestäjäkunnan kahtia.
Houkutellakseen mediaaniäänestäjää
matemaattisessa mielessä, tarvitaan molemmille puolille yhtä monta äänestäjää.
Kukaan ei tarkoittanut näin käyvän.
Laadittiin vain reilulta tuntuva järjestelmä ja näin kävi.
Se ei kuitenkaan ole lopputulos, jonka haluamme.
Voi väittää, että keskivertoäänestäjä on oikeudenmukainen,
ottaen keskiarvon jokaisen preferensseistä ja asettaen tämän henkilön keskustaan,
voi perustellusti väittää, että se on oikeudenmukaista.
Mutta se tarkoittaa sitä, että tuolla olevat
voivat kääntää kelkkansa joissain asioissa ja siirtyä kauemmaksi kohti laitaa.
Tai tuolla olevat muuttavat mielensä monissa asioissa ja siirtyvät kauemmaksi,
mutta sillä ei ole mitään vaikutusta politiikkaan, koska
se ei vaikuta siihen, missä keskusta sijaitsee.
Edelleen, kukaan ei tavoitellut tällaista tulosta,
mutta näin maailma toimii; kun perustat tietynlaisen järjestelmän, kuten äänestys-
järjestelmän, siinä on kannustimia.
Kannustimet tuottavat lopputuloksia.
Ellet tee laskelmia ja pohdi taloustieteellisiä tekijöitä,
et voi tietää mitä nämä lopputulokset ovat.
Ne voivat olla tahtosi vastaisia. Sellainen on maailma, jossa elämme.
Tämä on suosikkitaloustieteilijäni, jolla on
näkemyksiä demokratian ongelmista, joihin törmäämme usein, Mancur Olson.
Sivuhuomautuksena libertaareille,
hän keksi "stationary bandit" -teorian, teorian paikkansa valinneista varkaista.
Valtio on kehittynyt ryöstelijöistä,
jotka maatalouden kehityttyä huomasivat kannattavammaksi jäädä
sijoilleen ja ryöstää paikallisilta.
Ei kuitenkaan liian paljon.
Se oli helpompaa elämää kuin juosta ympäriinsä varastamassa kaikilta.
Mikä voi pitää paikkansakin.
Olsonin pointti oli, että pienet ryhmät jyräävät
suuret ryhmät demokratioissa,
koska ne pystyvät järjestäytymään nopeammin.
Tässä havainnollistava esimerkki:
Suomessa on 5 miljoonaa ihmistä.
Oletetaan, että on laki, joka vahingoittaa jokaista suomalaista dollarin verran.
Tämä 5 miljoonan dollarin kustannus jaetaan
viiden ihmisen kesken,
jotka hyötyvät 100 000 dollaria.
Nettohinta on 5 miljoonaa.
Nettotuotto on 500 000.
Tämä laki on kamala ja se menee demokratiassa läpi poikkeuksetta.
Taloustieteilijästä demokratia on kuin suunniteltu tuottamaan tällaisia lakeja,
koska se on niin tehokas siinä. Ja tässä syy miksi.
Tunnetko jokaisen kappaleen kaikista laeista, jotka saattavat maksaa sinulle dollarin?
Et tietenkään, se olisi mahdotonta.
Jos käytät tunnin oppiaksesi jotakin kaikista
lain kappaleista, jotka vaikuttavat sinuun,
ja vaikka ymmärtäisit niistä jotakin,
ja vaikka pystyisit vaikuttamaan niihin,
olet tienannut yhden dollarin tunnissa.
Se ei ole sen arvoista.
Eikö?
Mutta ne viisi ihmistä, joista jokainen tienaa 100 000 dollaria,
tuntevat sen kappaleen.
He todennäköisesti kirjoittivat sen.
Jokainen heistä kuluttaa mielellään 50 000 dollaria
saadakseen kirjoitettua
tai lobatakseen lainsäätäjiä hyväksymään sen.
Eräässä mielessä laki,
joka vaikuttaa kaikkiin on eräänlainen julkishyödyke.
Jos laki aiheuttaa jokaiselle suomalaiselle dollarin kuluerän
ja ryhdyt keräämään nimiä vetoomukseen sitä vastaan,
työskentelet kaikkien puolesta
yrittäessäsi säästää dollarin jokaiselle.
Julkishyödykkeet ovat alituotettuja yleensä kannustinten puutteen vuoksi.
Työskentelemme asioiden puolesta, jotka
hyödyttävät itseämme.
Sitä vastoin niille viidelle ihmiselle lainkohta on hyvin lähellä yksityishyödykettä.
Jos nämä viisi liittoutuvat keskenään,
he saavat kaiken hyödyn itselleen,
vaikka jokainen heistä saisi vain viidenneksen tuotoista.
Tämä on yksi esimerkki siitä, miten demokratia palkitsee eturyhmiä,
ja toistuvasti tuottaa lakeja, jotka ottavat monilta ja jakavat harvoille.
Se on demokratian luontainen ominaisuus.
Isoisäni Milton puhui myöhemmillä vuosillaan hämmästyttävästä epäsuhdasta
poliittisen ja taloudellisen vapauden välillä. Hän ihmetteli
miksi jotkin maailman taloudellisesti vapaimmista paikoista
olivat Hong Kongin ja Singaporen kaltaisia maita
vailla poliittista vapautta.
Joten niille, jotka uskovat saavansa vapautta nykydemokratioissa sanoisin
"Katso todistusaineistoa."
Todistusaineisto 1900-luvulta kertoo, että
demokratia johtaa keskinkertaiseen taloudelliseen vapauteen.
Se on usein parempi kuin yksinvaltius,
mutta kuten monissa valtioissa, monina aikoina ja monissa kulttuureissa
on nähty, että se ei koskaan johda laajaan taloudelliseen vapauteen.
Jos uskoo todellisuuteen, sietäisi miettiä.
Jos uskoo siihen, että demokratian avulla saa vapautta,
on aiheellista miettiä, onko kyseessä sittenkin kognitiivinen dissonanssi.
Vähintäänkin pitäisi olla perustelut miksi tällä kertaa kaikki olisi toisin.
Mancur Olsonin teorioissa on mielenkiintoinen piirre, niissä puhutaan muutoksesta ajan myötä.
Ajan myötä eturyhmät ja huonot lait kasaantuvat
kuin äyriäiset laivan pohjaan ja aiheuttavat hidastetta koko yhteiskunnalle.
Tämän vuoksi perinteinen teollisuus pärjää huonommin kuin uudet alat, kuten teknologia.
Hyvä esimerkki Yhdysvalloista oli vuosi 2008.
Valtio pelasti pankkien ja autoteollisuuden kaltaista vanhan ajan teollisuutta taantumassa.
Kukaan ei pelastanut IT-firmoja vuonna 2000.
He tosin perustelivat asiaansa sillä, että suuri osa taloudesta riippui heistä,
että he olivat tarpeellisia, ja että teknologia oli Amerikan sydän.
Mutta se oli uutta. He eivät olleet ehtineet vaikuttaa poliitikkoihin vielä.
Siispä he eivät saaneet pelastuspakettia.
Tämä lähestymistapa, jossa yritetään kouluttaa ihmisiä levittämään libertarismin sanomaa,
ja voittamaan kamppailuja demokratiassa,
jättää huomiotta taloustieteellisen perusasian, että kyseessä on julkishyödykkeen luominen.
Jokainen henkilö, jonka saat vakuutettua vapauden hyödyistä, hyödyttää sinua vain vähän.
Jos vakuutamme ihmiset toimimaan paremmin,
suurin osa hyödystä menee muille.
On löydettävä keinoja yksityistää vapaus.
Vapauden tavoittelusta on tehtävä tuottavaa.
Kuten kelluvat kaupungit, kenties?
On myönnettävä, että on hieman järkyttävää
miten nämä talousteoriat demokratian epäonnistumisesta ovat
olleet jo 60 vuotta Nobel-palkinnon tasoista työtä.
Libertaarit jopa lainaavat niitä kritisoidessaan hallitusta.
Mutta heittävät ne kuitenkin ikkunasta menemään halutessaan korjata hallituksen toimintaa.
Se on jopa niin räikeää, että nimiä mainitsematta
on eräs julkisen valinnan taloustieteen laitoksen puheenjohtaja,
joka kirjoittaa lehtiin yleisönosastokirjoituksia taloudellisten virheilmaisujen korjaamiseksi.
Yksi tapa kuvailla julkisen valinnan taloustiedettä
on kutsua sitä tieteeksi, siitä miksi yleisönosastokirjoittelu ei muuta mitään.
Näin suurta kognitiivinen dissonanssi on.
Se on hullua. Se on täysin mieletöntä.
Se on kuitenkin myös uskomattoman hyvä syy olla optimistinen.
Jos olemmekin vain tehneet vääriä asioita kaikki nämä vuodet,
ehkei vapauden luominen olekaan niin vaikeaa, ja voimme tehdä sen.
Tapa saavuttaa se on katsoa tätä syvempää tasoa.
Selvitetään, miksi ei uusia hallintomuotoja synny,
jotka olisivat parempia säätämään hyviä lakeja kaikkien eduksi.
Tapani on ajatella valtioita teollisuudenalana, jossa maat ovat kuin yhtiöitä
ja kansalaiset ovat asiakkaita.
Jossa teknologia on kuin lait ja instituutiot.
Valtioteollisuudesta voi huomata ensimmäisenä, että siellä on hyvin vähän innovaatiota.
Hyvin vähän asiakaslähtöisyyttä.
Sitä vastoin koskaan ei kuule Starbucksin
murhaavan asiakkaitaan. Esimerkiksi.
Teollisuuden suurin yritys, Yhdysvallat, teki 1.4 biljoonaa dollaria tappiota tänä vuonna.
Tällä teollisuudella ei mene hyvin.
Tämä ei ole yhteensattumaa.
Sillä on innovaationvastaisia ominaisuuksia.
Suurin niistä on todella suuri este päästä markkinoille.
Aloittaaksesi nettiyrityksen, tarvitset vain tietokoneen.
Tämä on Internet-startupin vaatima alkupääoma, tässä näin.
Opiskelija voi perustaa yrityksen bisnesopintojen ohella.
Valitettavasti joka pala maata on omittu
ja valtiot eivät anna sinun kokeilla uusia yhteiskuntia maallaan.
Joten kokeillakseen uutta poliittista järjestelmää,
periaatteessa tullakseen teollisuuteen startupina, yrittäjänä,
täytyy voittaa sota, vaalit tai tehdä vallankumous.
Ei asioita, joita voisi tehdä sivutoimisesti opiskelijana.
Jos voitat sodan tai teet vallankumouksen, asiat voivat olla hyvin,
mutta vaalit todennäköisesti eivät riitä.
Jos voitat vaalit, perit massiivisen järjestelmän sääntöineen ja ihmisineen.
Et voi saada aikaan niin suurta muutosta.
Näine suurine kustannuksineen on todella vaikeaa yrittää uutta hallintojärjestelmää.
Ei ole startupeja.
Ja startupit ovat mistä innovaatiot tulevat joka teollisuudessa. Joka tuotteen kohdalla.
Syy on, että on helpompaa suunnitella jotain uutta ja erilaista,
tyhjästä, tiedätte,
alkaen pienellä ryhmällä ja rakentaen kaiken uudelleen.
Kun olin Googlella töissä, kirjoitimme uudelleen
suuria komponentteja infrastruktuurista muutaman vuoden välein.
Uudelleenkirjoitimme tiedostojärjestelmän, uudelleenkirjoitimme web-palvelimen.
Otimme opiksemme ja aloitimme tyhjästä tehdäksemme sen paremmin.
Tämä on vielä enemmän totta
kun puhumme laeista ja instituutioista,
koska nämä asiat ovat vielä vaikeampia muuttaa paikallaan.
Kuten yritys voi keksiä uuden tuotteen.
Suuryrityksellä on jokin mahdollisuus tehdä innovatiivinen tuote,
mutten usko, että sillä on juuri mitään mahdollisuuksia
muuttaa organisaationsa kulttuuria
ja kaikkia prosesseja, sääntöjä ja miten asiat tehdään.
Täytyy käytännössä aloittaa alusta.
Nyt kun meillä on runko näille tasoille, voimme nähdä
minkälaista väliintuloa tarvitaan.
Meidän on poistettava esteitä tulla markkinoille
ja annettava yrittäjien tulla valtioteollisuuteen.
Voisimme esimerkiksi rakentaa kelluvia kaupunkeja merelle.
Kutsun tätä seasteadingiksi.
Seasteading yksityistää vapauden.
Ne ihmiset, jotka
muuttavat näihin yhteisöihin ja liike-elämä, joka siirtyy niihin,
yrittäjät, jotka luovat ne,
jokainen saavuttaa suurimman hyödyn näin tekemisestä.
On täysin mahdollista, että saamme ihmisiä tekemään paljon työtä,
että voimme nostaa rahaa,
tavalla, joka on vaikea vain sellaisten ideoiden levittämiseen,
jotka ovat lähinnä julkishyödykkeitä.
Tämä poistaa dramaattisesti estettä tulla markkinoille, koska
voimme rakentaa ensimmäiset seasteadit ehkä kymmenillä miljoonilla dollareilla.
Voimme rakentaa merkittävän kokoisia sadoilla miljoonilla dollareilla.
Se on paljon, mutta verrattuna sodan voittamiseen tai vallankumoukseen,
se ei ole kovin paha hinta.
Se ei tosin ole seasteadingin ainoa hyöty.
Meri on paljon enemmän kuin tyhjää, vapaata tilaa.
Sillä on joitain hienoja ominaisuuksia.
Tämä on yksi suurimmista Royal Caribbeanin risteilyaluksista,
ei Freedom of the Sea -luokan, vaan yhtä pienempi,
ja Empire State -rakennus samassa mittakoossa.
Joten on totta, että pilvenpiirtäjien kokoiset esineet liikkuvat merillä.
Ei erityisinä, naurettavina, kalliina juttuina, vaan jatkuvasti, kuten ne toimivat.
Yhteiskuntia merillä voidaan rakentaa
modulaarisista yksiköistä, joita voimme järjestellä uudelleen.
tämä tarkoittaa, että jos yhdellä kelluvalla kaupungilla
ei mene hyvin, jos heidän hallituksensa ei toimi,
voit ottaa maan, rakennukset, pääoman, ja siirtää sen
toiseen kelluvaan kaupunkiin, jossa on mielestäsi paremmat säännöt.
Tämä mahdollistuu veden käyttämisestä välittäjänä.
Eräässä mielessä merellä fysiikan lait takaavat separatismin.
Joten meri on itse asiassa erilainen. Sillä on erilaiset kannustimet,
jotka johtavat enempään alueiden uudelleenjärjestelyyn.
Useampi alue hajoaa useammin.
Liittyy useammin.
Periaatteessa enemmän innovaation ja dynamismin perässä.
Tuossa oli nopeasti joitain suuria ajatuksia, nopeasti.
Muutamia seurauksia: Huomannette analyysin olevan hyvin epäpoliittinen.
Ilman moraalisia väittämiä sanon vain, että olemme tietty kohderyhmä,
olemme asiakkaita ja olemme surullisia
koska markkinat eivät vastaa kysyntäämme
maille, jotka eivät tapa meitä ja
käytä rahojamme tehokkaasti ja ole siedettäviä paikkoja elää.
Ongelma on, etteivät markkinat ole kovin kilpailtuja.
Jolleivät markkinat tyydytä tätä tarvetta, on ratkaisuna lisätä niihin kilpailua.
Luulen, että tällä saa ihmiset paremmin vakuutettua kuin moraalisella kysymyksellä
oikeasta ja väärästä.
Tämä kertoo myös, miksei meidän kannata yrittää voittaa aatteiden mittelöä.
Hallitus on huono, koska se on monopoli ja paikallisten monopolien kartelli.
Ihmiset eivät voi kokeilla uusia asioita,
eli hallitus ei tarvitse uusia ideoita, kun sillä on niitä jo.
Esimerkiksi isäni Machinery of Freedom on
hieno idea jostakin, jota voisimme kokeilla.
Mitä siihen tarvitaan on paikka kokeilla asioita.
Ihmiset joskus sanovat
"Seasteading on jonnekin uuteen paikkaan pakenemista, toivoen
että vanhat ongelmat eivät toistu, mutta ihmisluonto on sama kaikkialla ja seuraa teitä."
Mallista voimme nähdä, että se ei ole argumenttimme.
En väitä, että voisimme kerätä oikeat ihmiset yhteen
ja he aloittaisivat kaiken alusta, jolloin kaikki olisi paremmin.
Utopistinen uskomus.
Sen sijaan ehdotan, että jos
kokeilisimme erilaisia prosesseja monilla eri ihmisillä,
joilla on ideoita paremman yhteiskunnan rakentamisesta käytännössä,
jotkin ideat osoittautuvat paremmiksi.
Kun alalle lisätään startup-sektori,
tuloksena on jatkuvaa innovaatiota.
Kun teknologia muuttuu, uudenlaisia hallintomuotoja keksitään.
Kun tietämyksemme tieteestä muuttuu, uudenlaisia hallintomuotoja keksitään.
Haluan käynnistää tämän prosessin.
Ei ole tarpeellista tietää yhtä oikeaa tapaa elää.
Jos yritämme uskotella ihmisille, että taloudellinen vapaus on hyvä asia,
kyseenalaistan voivatko kaikki artikkelit ja kirjat
vaikuttaa enemmän kuin Hong Kong.
Ihmiset reagoivat esimerkkeihin,
oikeisiin asioihin, jotka ovat todellisuudessa,
paljon, paljon paremmin kuin argumentteihin.
Kun väittää, että pitäisi kokeilla seasteadingia tai jotakin vapaata yhteiskuntaa,
ihmiset keksivät vastaväitteen,
johon vastaat, jolloin he keksivät toisen vastaväitteen,
johon vastaat, ja he keksivät loputtoman määrän vastaväitteitä,
koska he vain tottumuksesta ajattelevat "Tämä on erilaista,
enkä ole nähnyt sitä ennen,
joten vertaan sitä nykytodellisuuteen ja jatkan vain syiden keksimistä miksi se ei voisi toimia"
Sellaiset vastaväitteet alkavat tuntua väsyttäviltä jonkin ajan jälkeen, ne ovat niin epärakentavia.
Mutta kun jotain on olemassa nykytodellisuudessa,
nykytilaan perustuva ennakkoluulo toimii eduksesi.
Ihmiset ajattelevat "Ok, se toimii,
en ehkä ymmärrä miten tai miksi, mutta se selvästi toimii.
Nyt ehkä jopa käyn paikan päällä katsomassa, tai kyselen sinulta, miten se toimii."
Sen sijaan, että he sanoisivat "Se ei voi toimia. Se ei voi toimia. Se ei voi toimia."
Kannustimissa hyvä asia on, että ne toimivat vaikka et uskoisikaan niihin.
Voi olla, että luodaksemme kelluvia kaupunkeja, meidän täytyy ratkoa vaikeita ongelmia
insinööritasolla ja kansainvälisessä diplomatiassa.
Mutta meidän ei tarvitse haastaa miljoonien
ihmisten identiteettiä, arvomaailmaa tai moraalia.
Teemme paremman paikan elää, jonne ihmiset tulevat, koska se on parempi paikka.
Ehkä he jopa omaksuvat hieman filosofiaa matkalla.
Voitaneen väittää, ja sanon tätä Yhdysvaltain Libertaaripuolueelle,
eivätkä he pidä sen kuulemisesta, että
libertarismin kampanjointi koko maan puolesta
on keskusjohtoisesti tehty ratkaisu, eikö?
Jos toteaa "Minulla on arvoni, haluan pakottaa ne teille kaikille nyt."
"Miksi he vastustavat? Miksi he suuttuvat ja vihaavat minua?"
Sen sijaan voisimme sanoa "Tiedätkö mitä?
Teette asianne omalla tavallanne ja toivon, että
se toimii teille. En usko, että se toimii, mutta toivon niin.
Eikö pitäisi antaa näiden muiden tehdä asioita tavallaan? Haluaisin tehdä asiat toisin."
"Joo, tee asiat omalla tavallasi."
Tulos on aivan erilainen.
Toinen hyöty on, että
kaikki voivat olla yhtämielisiä siitä, että ihmisillä on oikeus
vapaaehtoisesti liittyä uusiin yhteiskuntiin.
Voi olla, että jotkut ovat eri mieltä, mutta melkein kaikki muut voivat olla yhtämielisiä.
Voimme rakentaa paljon suuremman koalition idean ympärille.
Ajatellaanpa kahta tapaa parantaa monopolin tuottamaa huonoa tuotetta.
Tämä on esimerkki, jota voi joskus käyttää avauksena suostutellessa ihmisiä.
Yksi tapa on valittaa monopolille,
täyttää sen asiakastyytyväisyyslomakkeita,
ehkä kerätä joukko ihmisiä osoittamaan mieltä monopolin edessä
sanoen "Palvelusi on huonoa."
Toinen tapa on
miettiä miten murtaa monopoli.
Siis keksiä jokin tapa kilpailla sen kanssa.
On selvää, että jälkimmäinen tapa on parempi tapa, joten
miksi me kilpailumyönteiset valitsemme
usein ensimmäisen vaihtoehdon?
Siinä ei ole järkeä.
Ei ollenkaan järkeä. Siinä on niin vähän järkeä,
että se saa oloni tuntumaan tältä.
Joten älkää pakottako oloani tuntumaan tältä.
Keksikää tapoja kilpailla.
Perheessäni on libertarismin historiaa,
joka itse asiassa kuvaantuu
tälle kolmitasoiselle mallille.
Isoisäni Milton ajatteli ensisijaisesti hyviä menettelytapoja
saavuttaa hallituksen nimeämiä tavoitteita.
Hän argumentoi uskottavasti niiden puolesta
ja pystyi muuttamaan monen ihmisen mielen.
Hän todennäköisesti hidasti valtion kasvua hieman.
Mutta hänellä ei ollut mitään vaikutusta pidemmän aikavälin trendeihin.
Siksi koska hän toimi tällä tasolla.
Sitten isäni tuli mukaan. Julkisen valinnan teoria oli jo keksitty.
Isäni havaitsee, että argumentointi ei näytä toimivan
ja sanoo "Katsokaa, ongelma on siinä, että
poliittisella järjestelmällä ei ole kannustimia tuottaa hyviä lakeja."
Siispä hänestä tuli anarkokapitalisti, joka tutki
tätä uutta hallintomuotoa, jossa
on hyvin vahvoja taloudellisia argumentteja sen puolesta,
että se tuottaisi lakeja, jotka ovat nettohyödyllisiä ja
lähempänä utilitaarista ideaalia kuin demokratia.
Hänellä ei ollut mitään tapaa testata sitä.
Tulin itse mukaan sukupolvea myöhemmin ja sanoin,
"Ok, tämä on hieno idea, meidän pitäisi kokeilla sitä. Miksi emme voi kokeilla sitä?"
Se johtuu valtioteollisuudesta, koska
siellä ei ole startupeja ja tämä olisi startup.
Muutetaanpa valtiota ja lisätään startup-sektori."
Koska tämä on libertaarien kokoontuminen,
en väitä, etteivätkö libertaarit voisi järjestäytyä.
En olisi täällä puhumassa, jos teillä ei olisi järjestäytynyttä paikallisryhmää.
Haluaisin painottaa, että näiden ryhmien suurin hyöty on sosiaalinen,
eikä niinkään poliittinen muutos.
Se ei tarkoita, etteivätkö ne olisi hyödyllisiä.
Muiden samanmielisten ihmisten kanssa
keskusteleminen on tärkeää, jotta
ei tuntisi oloaan yksinäiseksi hullussa maailmassa.
Mitä enemmän kuuluu vähemmistöön,
sen tärkeämpää se on.
Ei pidä odottaa, että tämä ryhmä järjestäytyisi ja kasvaisi hiukan,
ja järjestäytyisi lisää ja kasvaisi hiukan lisää,
ja lopulta hallitsisi ehkä jopa Suomea.
Tämä ei ole vain oma mielipiteeni, vaan itse asiassa David Nolan,
joka perusti Yhdysvaltain Libertaaripuolueen,
oli samaa mieltä.
Hänestä ne ryhmät olivat vain sosiaalinen asia, eikä niinkään poliittista muutosta.
Libertaariset sosiaaliset ryhmät ovat mielestäni hieno juttu.
Sitä vastoin on valitettavaa miten paljon libertaarien resursseja
menee suuriin ajatushautomoihin ja etujärjestöihin,
jotka mielestäni tuskin muuttavat mitään,
verrattuna siihen, että rakennettaisiin uusi, vapaa yhteiskunta.
Vaikka meidän pitäisi rakentaa se merelle.
Jos olet kiinnostunut näistä poliittisista ideoista tai taloudellisista
analyyseistä, mene verkkosivuillamme laki- ja tutkimusosioon.
Meillä on muutama taloustieteellinen artikkeli aiheesta.
Lopulta viimeinen osa tästä teoriaosiosta.
Tämä on myös tärkeä asia onnellisuudesta. Olen suuri onnellisuuden fani.
Yksi reaktio, mikäli uskot minua, on että
"Taivutellessa ihmisiä libertarismin puolelle,
katsoen asiaa suurena moraalisena kysymyksenä,
olemme hyviä ja he pahoja ja se on kuin titaanien taisto,
harvat, hyvät sielut vastaan pahat massat, jotka ovat vaikutusvaltaisia ja armottomia."
Se olisi hyvä elokuvakäsikirjoitus, mutta on todella masentavaa olla
muutama harva taistelemassa toivottomasti monia pahoja vastaan.
Etenkin kun se on jatkuvasti toivotonta.
Minusta tämä kilpailevien valtioiden malli on todella voimaannuttava.
Se poistaa vihan politiikasta.
Emme ole enää vain yhdessä paikassa
eikä meidän tarvitse sopia kuinka johdamme sitä, tai vakuuttaa näitä ihmisiä,
jotka eivät kuuntele minua. "Ovatko he tyhmiä?"
"Mikä heitä vaivaa?" Se on poissa.
Sanon vain: "Tiedätkö mitä?
Heillä on tyhmiä ajatuksia maan johtamisesta.
Tunnen paljon ihmisiä, joilla on parempia ajatuksia maan pyörittämisestä.
Minun täytyy vain selvittää kuinka voisimme toteuttaa sen.
Sitten voimme tehdä sen omalla tavallamme ja saada mukavan maan.
Toivottavasti muut näkevät sen hyväksi ja kopioivat sen.
Jos eivät, se on heidän ongelmansa."
On valtavan voimaannuttavaa ajatella, ettei tarvitse vakuuttaa kaikkia.
Oikeastaan, minun ei luultavasti tarvitse vakuuttaa ketään.
Ei ole kovin montaa libertaaria, mutta tarpeeksi uuden valtion aloittamiseksi.
Tarvitsemme muutaman sadan aloittaaksemme.
10 000:lla saamme jo varsin mukavan paikan asua.
Haluaisin lähteä muutaman sadan kanssa.
10 000:n kohdalla vaimoni ja lapseni haluaisivat varmasti tulla mukaan.
Ehkä jossain siinä välissä on kohta.
Siihen on riittävästi libertaareja.
Jos ajattelee sitä psykologisesti
tältä kannalta
luulen, että se on hyvin vapauttavaa.
No niin! Tämä oli suuri visio,
mutta jos se olisi vain suuri visio,
olisi se tyhmä ja hyödytön kuten tuhannes julkaisu itävaltalaisesta suhdanneteoriasta.
Tämän suuren vision pointti on, että me oikeasti teemme työtä sen eteen.
Olemme aikaisessa vaiheessa. Siitä tulee vuosikymmenien projekti.
Mutta saamme sen aikaan.
Puhun Seasteading-instituutista,
mikä strategiamme on, mitä olemme tehneet, mitä on työn alla.
Strategia, projektit alueittain, aikajana ja kuinka sinä voit osallistua.
Suurin osa rahoituksestamme tulee Peter Thieliltä.
Hän oli parhaiten tunnettu PayPalin perustajana.
Nyt hänet tunnetaan ensimmäisenä sijoittajana Facebookiin.
Tämä antoi hänelle cameo-osan elokuvassa The Social Network.
Ottaen huomioon kuinka haastavaa uusien maiden luominen on
ja kuinka rajallisia varamme ovat,
ilmeinen kysymys on, olemmeko täysin järjiltämme
vai vain tarpeeksi järjettömiä ollaksemme oikeilla jäljillä.
Mahdollisuudet, joita
uusien maiden rakentamiseen voidaan yhdistää,
voivat olla kaikki tieteenalat.
Tekniikasta sosiologiaan, mahdollisesti.
Vaikka olisimme Gates Foundation, emme voisi tehdä näitä kaikkia.
Emmekä ole Gates Foundation, emme edes lähellä.
Onneksi useimmat ongelmamme on jo ratkaistu.
Risteilyalus on kelluva kaupunki.
Se tarjoaa elämisen perusedellytykset:
Sähköä, vettä, ruokaa, turvallisuutta. Internetin.
Hitaan, surkean Internetin, mutta Internetin.
Ja matalaan hintaan.
Halparisteilyt maksavat 60-100 dollaria henkilöltä per yö,
eli ei paljon.
Itse asiassa risteily maksaa saman kuin amerikkalainen säästäisi
veroissa asuessaan risteilijällä.
Kätevästi.
Työmme siis keskittyy niihin muutamiin haasteisiin, jotka erottavat
seasteadit risteilyaluksista, jotka me ratkaisemme.
Yksinkertaisesti, poliittinen itsenäisyys,
tekniikka,
uudet liikemallit ja kansanliikkeen rakentaminen.
Risteilyalukset saavat jotain poliittisen riippumattomuuden hyötyä.
Ne eivät maksa veroja. Niillä ei ole kansainvälisiä työlakeja.
Ihmiset tulevat ympäri maailmaa tekemään pitkiä päiviä, koska
heillä on mahdollisuus tienata enemmän kuin kotona.
Mitä teemme tulee rikkomaan aikaisempia rajoja, joten meidän on ymmärrettävä
kansainvälistä merilainsäädäntöä syvällisesti.
Kansainvälinen laki on erittäin monimutkaista.
Kansainvälinen merilaki on vielä monimutkaisempaa.
Uusien asioiden tekeminen kansainvälisen merilain alla...
on mielettömän monimutkaista.
Tästä tulee useiden väitöskirjojen verran työtä
vuosien ajaksi selvittää
kuinka paljon vapautta saamme ja mikä on paras tapa edistää asioita.
Seuraavien kuukausien aikana meillä alkaa tulla artikkelisarja ulos,
jossa vedostelemme juridisia haasteita ja alamme
kartoittaa ratkottavia asioita ja miten yritämme ratkoa ne.
Meillä on jo yksi artikkeli
nimenomaan Amerikan lainsäädännöstä koskien seasteadeja.
Tämä on jatkuvaa tutkimusta.
Toinen aihealue on tekniikka.
Taidamme aloittaa risteilyaluksista, mutta ne eivät sovellu pidemmällä aikavälillä.
tarvitsemme halvempia suunnitelmia,
massatuotettuja; alukset ovat pikemminkin yksilöitä,
jotka ovat modulaarisia, että voit rakentaa sellaisen,
omistaa rakennuksen, joka laajenee kyläksi, joka laajenee kaupungiksi...
Juuri nyt öljynporauslauttoja ei kiinnitetä toisiinsa.
Ne törmäisivät toisiinsa eikä tiedetä miten estää se.
Se on jokseenkin vaikea ongelma, jota ratkomme.
Yksityiskohtaisin suunnitelmamme on ClubStead. 200 hengelle tarkoitettu hotelli
Etelä-Kalifornian rannikolle. Saimme siitä alustavat hinta-arviot.
Meillä on ollut useita artikkeleita luokituksista,
kiinnitysalueista
ja yleiskuva teknisistä haasteista.
Suurin tapahtuva eteneminen on
tutkimus, joka tutkii, tämä oli vain yhdessä koossa, mutta
nyt tutkimme kolmea eri suunnitelmaa:
alusta, proomua ja puoliksi upotettavaa,
50, 500 ja 5 000 hengelle.
Tutkimme sen hintamatriisia saadaksemme idean.
Lisäksi tutkimme alueita; mikä olisi maailman paras paikka sijoittaa seastead?
Voisimmeko laittaa yhden Helsingin ja Tallinnan väliin, vai
olisiko jää sille liikaa.
Kolmas aihealue on yritykset. Erittäin tärkeä.
Jos voit tehdä rahaa, voit skaalata.
On paljon helpompaa saada rahaa ihmiseltä, joka investoi voittoon, kuin lahjoituksia,
erityisesti kun kyseessä on suuret rahat.
Kaksi suurinta kilpailuetua on vähäinen sääntely
ja mereen perustuvat asiat, kuten vesiviljely, aaltoenergia, ja sellainen.
Hong Kong ja Singapore näyttävät meille,
että sääntelyltään suotuisaan ympäristöön tulee kyllä yrittäjiä.
Meidän ei tarvitse kerätä kaikkea pääomaa kaupunkien rakentamiseen,
meidän täytyy vain rakentaa puitteet ja järjestelmä, niin yritykset tulevat.
Meillä on Magellan Network, joka on verkosto yrittäjille, kuten
Henrikille, jotka työstävät seasteading-aiheisia hankkeita.
Pidämme todennäköisesti bisnes-huippukokouksen San Franciscossa tänä vuonna.
Pidimme myös liiketoimintasuunnitelmakilpailun nimeltä Sink or Swim, Ui tai uppoa.
Voittajiin lukeutuivat vesiviljely,
viisumivapaa alihankinta rannikon ulkopuolella, ja sen sellainen.
Tekeillä on artikkelisarja
seastead-yrittäjille, joissa kerromme päähaasteista,
parhaista liikeideoista ja sellaisesta.
Suosikkiliiketoimintamme toistaiseksi on terveydenhuoltoturismi, jossa mennään toiseen maahan
halvemman terveydenhuollon perässä.
Se on 30 miljardin dollarin vuosittainen bisnes, ja todella lupaava,
voisimme tuoda Intiaan tai Thaimaahan matkustamisesta koituvaa säästöä
risteilyalukselle Floridan rannikolla, matkustaa 12 mailia
ja suorittaa toimenpiteen.
Sen on käytävä toisessa maassa, ja tultava takaisin 1-2 viikon välein.
Uskon sillä olevan suurta potentiaalia, terveydenhuoltobisnes on hyvin suurta,
hyvin säänneltyä ja hyvin kallista.
Olen innoissani tästä
ja todennäköisesti siirryn osa-aikaiseksi
voittoa tavoittelemattomaan yhdistykseen kehittämään tätä.
Viimeinen haaste on yhteisön rakentaminen.
Kaikkien ei tarvitse hyväksyä meitä, mutta tarvitsemme joitakin innostuneita.
Tämä kuva on vuoden 2009 Ephemerisle-tapahtumastamme,
joka on eräänlainen vedenpäällinen Burning Man, jonka pidimme kalifornialaisessa joessa.
Keräännyimme sinne asuntolaivojen ja itse rakentamiemme alustojen kanssa.
Meillä oli vaikeuksia saada vakuutuksia, joten teimme sen ilman vakuutuksia 2009.
Vuonna 2010 meidän olisi pitänyt maksaa 500 dollaria vakuutuksista henkilöä kohden,
joten jouduimme perumaan tapahtuman,
ja sopivasti pari minuuttia perumisen jälkeen
jotkut yhteisön jäsenet ilmoittivat pitävänsä tapahtuman
samaan aikaan samassa paikassa.
Heidän järjestämänä, ei meidän.
Emme saaneet tuotua jotain hienosta laitteistosta, jota ajattelimme tuoda,
tai rakentaa suuria rakennelmia, koska heillä ei ollut meidän rahoitustamme.
Kuitenkin noin sata henkeä kokoontui asuntolaivoihin, ja teemme sen uudestaan
itse asiassa muutaman viikon päästä.
Siitä tulee varmaan parin sadan hengen tapahtuma, tuplasti viime kerran koko.
Osa liikkeen rakentamista on medianäkyvyys.
Olemme saaneet runsaasti medianäkyvyyttä, koska seasteading on niin hieno idea.
Reportterit tulevat meille kysymään voivatko he tehdä meistä artikkelin.
Tämä on hieman vanhentunut. Suurin hiljattain oli BBC Radio, One Planet.
Se on maailman suurin radioasema. Teki jutun pari viikkoa sitten.
Ja taas, he tulivat meidän luoksemme.
Muita asioita liikkeen rakentamiseen...
Pidimme virtuaalisen kaupungintalon videopuheluna, jotta ihmiset voivat
kysyä kysymyksiä eri puolelta maailmaa.
Teemme tuota maksaville jäsenille.
Pidimme yhden yleisen kuukausi-pari sitten
ja pidämme tekniikka-aiheisen viikon-parin päästä.
Olemme kirjoittamassa seasteading-kirjaa suurelle yleisölle.
Kirjaehdotelma on melkein valmis, ja viimeistely tehdään tällä viikolla.
Etsimme kiinnostuneita yrittäjiä, kuten Henrik, tulevia asukkeja,
lahjoittajia, ja ihmisiä, jotka levittäisivät sanaa seasteadingista.
Aikataulu on seuraavanlainen: Aloitimme vuonna 2008.
Ensimmäiset vuodet menivät tutkimuksiin ja nyt olemme kiinnostavassa kohdassa,
koska liike kasvanee paljon tämän vuoden aikana.
Tällä hetkellä meillä on Seasteading-instituutti
ja olemme muodostamassa myös "Vapaiden kaupunkien instituuttia",
jonka tarkoitus on edistää vapauskokeiluja myös maalla.
Esimerkiksi sen kaltaisia asioita kuin charter-kaupungit.
Etsimme säätiörahoitusta tämäntyyppisille kokeiluille.
Näyttää siltä, että muutama voittoa tavoitteleva yritys syntyy
Seasteading-instituutin työn tuloksena myöhemmin tämän vuoden aikana.
Terveydenhuoltoturismi, josta puhuin aiemmin, on yksi, mutta ei luultavasti ainoa.
On erittäin innostavaa, että olemme kehittymässä riittävästi synnyttääksemme
useita erillisiä organisaatioita, jotka kaikki edistävät asioita omilla tahoillaan.
Odotettavissa olevalla aikataululla yritystoiminta
alkaisi jo ensi vuonna
luultavasti pienillä aluksilla
tai ehkä vedenalaisen hotellin muodossa.
Muutaman vuoden tähtäimellä tullemme näkemään suuremman mittakaavan toimintaa, 100+ ihmistä.
Silti puhutaan pienimuotoisesta toiminnasta, jossa toimijat
eivät varsinaisesti asu merellä, vaan ainoastaan harjoittavat siellä liiketoimintaa.
Vuonna 2017 voitaisiin saada useita erillisiä yrityksiä suuremmalle alustalle.
Ja ehkä jopa ihmisiä asumaan merellä.
Vuoteen 2020 mennessä olisi tarkoitus saada kokonaisia kyläyhteisöjä ja tuhansia asukkaita.
Yhä uusia yritysmuotoja alkaisi pikku hiljaa siirtyä kohti kokoaikaista merellä asumista.
Kahdessa vuosikymmenessä ajattelisimme saavamme kelluvia kaupunkeja, joissa olisi
kymmeniä tuhansia, ehkä jopa 100 000 asukasta.
Sen jälkeen...
valloitamme maailman!
Seuraava askel on luultavasti avaruus,
maailmankaikkeuden valloittaminen!
Joitakin tapoja, joilla voit auttaa.
Itse asiassa tulin Suomeen sen vuoksi, että täällä on merkittävä määrä
maksavia Seasteadingin jäseniä.
Saamme siis täältä jäsenmaksuja ja lahjoituksia,
vastavuoroisesti lähetämme jäsenille hienoja juttuja ja kutsuja virtuaalisiin kaupungintaloihin.
Aloitimme muodollisemman lähetystötoiminnan, jonka avulla
opastamme ihmisiä levittämään sanaa seasteadingista.
Tarjoamme tietoa ja esitelmämateriaalia,
usein kysyttyjä kysymyksiä, ja mitä tarvitsemme.
Nämä lähettiläät voivat sitten pitää esitelmiä ja konferensseja, joiden avulla värvätään lisää ihmisiä.
Kuka tahansa teistä voi toimia epävirallisena seasteading-lähettiläänä.
Vain kertomalla ihmisille hankkeesta.
Tarvitsemme myös yrittäjiä aloittamaan aiemmin mainittuja seasteading-yrityksiä.
Kuten aikataulusta näette,
kyseessä on yhdistelmä kapean mittakaavan yritystoiminnasta,
kuten vedenalaisesta hotellista, lääketieteellisestä turismista, syvän meren
vesiviljelystä ja muusta sen tyyppisestä liiketoiminnasta.
Ja yleisemmin yrittäjistä, jotka ovat kiinnostuneita seasteadingista,
jotka luovat kysyntää suuremmille hankkeille, joihin aiomme ryhtyä.
Nämä ihmiset luovat työpaikkoja, ja tarvitsemme yrittäjiä aloittamaan toimintaa,
jonka pohjalle voimme luoda kehikon, jonka avulla pystymme alentamaan kustannuksia
ja rakentamaan suurempia kaupunkeja.
Tietenkin meillä on tarve vapaaehtoisille. Lakimiehiä, jotka voivat tehdä pro bono -tutkimusta,
meritekniikan asiantuntijoita,
ohjelmistokehittäjiä, PHP, Drupal, verkkosivujen kehittämiseen.
Luultavasti tärkeintä on pitää yhteyttä liittymällä jäseneksi kuukausittaiseen uutislehteemme,
ja seurata toimintaa Twitterissä ja Facebookissa.
Seasteading on vuosikymmeniä kestävä hanke, joka on monessa mielessä haastava.
Se on ok, olemme ratkaisemassa isoa ongelmaa, isolla mittakaavalla,
ja se saakin viedä aikansa.
Tämä on asia, josta pitää innostua. Jos vain toteat, että
"Hitsi, tämähän on hienoa", unohdat sen. Hauskempaa on, jos seuraat
tapahtumia ja pysyt yhteyksissä kuukausittain.
Pitääksesi unelman hengissä.
Tämä on suunnitelmamme ja jos olet kiinnostunut ajatuksesta keksiä uudelleen hallinto
katso lisää verkkosivultamme seasteading.org ja liity joukkoomme.
Nähdään aavalla merellä, tai ehkä Suomenlahdella. Kiitos.